У оквиру програма
ПостПрозефест, у клубу
„Трибина младих“ Културног центра Новог Сада у уторак
27. децембра у 19 часова одржаће се
промоција романа Сазревање модрица Данила Лучића. На промоцији ће говорити књижевни критичари
Драган Бабић и песник
Ален Брлек, а разговор с аутором водиће
ученици Гимназије „Светозар Марковић“.
Данило Лучић рођен је у Београду 1984. године где је завршио основне и мастер студије српске књижевности и језика на Филолошком факултету. Објавио је збирку песама
Белешке о меком ткиву (СКЦ Крагујевац, 2013) за коју је освојио Бранкову награду, и збирку
Шрапнели (Арете, Београд, 2017). Објавио је и збирку прича
Сазревање модрица (
Durieux, Загреб, 2020; Арете, Београд, 2021). С групом аутора објавио је и књигу дневничке прозе
2020 – заједнички дневник о години која је променила свет (Фрактура, Запрешић, 2021). Уредник је портала за књижевност и културу
glif.rs, а био је и уредник у Издавачкој кући „Контраст издаваштво”. Коуредник је
Босанске виле, најстаријег босанскохерцеговачког часописа. Извршни је уредник едиције „Заједничка читаоница“ организације КРОКОДИЛ, а уређивао је и водио вечери поезије
АРГХ!. Бави се фотографијом и видео-форматима, објављује колумне и есеје у штампаној и електронској периодици (
Before After, Просвјета,
Marie Claire, Милица магазин, Поља…).
![](https://i0.wp.com/www.kcns.org.rs/wp-content/uploads/2022/12/www.kcns.org.rs_2022-12-22_12-59-58_353439-201x300.jpg?resize=201%2C300&ssl=1)
Жанровска разноликост и вештина у поигравању формом и карактерима јунака у свакој од прича чине ову збирку незаобилазним штивом за оне који од прозе траже више од површног заокупљивања маште и који књижевност виде као одраз друштва.
Сазревање модрица је збирка прича о траумама и емотивним ожиљцима. О томе како се они стичу и како се превазилазе. Али Данило Лучић нам не даје никакво упутство, већ пред нас ставља спектар могућности и води нас у једну динамичну књижевну маскараду.
Приказане у тренутку настајања, модрице представљају својеврсне знакове поред пута који нас воде кроз процес сазревања и оздрављења.
Када песник пише прозу, она је богатија за један дубоко лични слој, али и за непредвидиву форму која читаоца наводи да се пробија кроз ходнике њеног лавиринта.
„Модрице сазревају у прозним текстовима Данила Лучића – поједине су скривене под кожом интиме, друге су последица различитих облика друштвених репресија и историјског насиља. Повремено неприкривено ангажован, отворен за уплив популарне културе и за жанровске трансформације, прозни рукопис Данила Лучића пружа спектар трауматских искустава и аутсајдерских позиција, подсећајући да је лице човека неретко лице бола.
Горан Коруновић
„Иако су његови јунаци у тешким позицијама, притиснути од стране друштва и система, начин на који Данило Лучић описује њихове апсурдне животне ситуације је пун духовите ироније, тако да приче у нама буде како сузе, тако и смех. Његови наративи нас изнова преплављују, као велики талас, због којег се стално боримо за дах, без изгледа да ћемо икада стићи до обале. У причама се осећа традиција књижевности апсурда, где не знамо да ли је у питању имагинација или стварност, јер су приче довољно реалне да су могле да се десе, а довољно надреалне да нас оставе запитаним. Женска перспектива је овде присутна колико и мушка, јунакиње нису сведене на стереотип, на пасивне жртве својих живота и друштва у којем живе, већ на активне протагонисткиње које друштву пружају отпор. Хируршки прецизно Данило Лучић нам предочава кроз своје јунаке судбину човека у савременом свету у којем нада не постоји, а једини отпор је вероватно непрестано копрцање за парче простора, парче хлеба, парче достојанственог живота.“
Јелена Вукићевић
Фото: Радмила Ванкоска
Related
You must be logged in to post a comment.